Антон Корошець
Антон Корошець | |
---|---|
Anton Korošec | |
7-й прем'єр-міністр Югославії | |
28 липня 1928 — 7 січня 1929 | |
Монарх | Олександр I Карагеоргієвич |
Попередник | Велімір Вукічевич |
Наступник | Петар Живкович |
Голова Національної ради Держави Словенців, Хорватів і Сербів | |
29 жовтня 1918 — 1 грудня 1918 | |
Попередник | Посада заснована |
Наступник | Посада ліквідована |
Народився | 12 травня 1872[1][2][3] Бисеряне, Штирія, Австро-Угорщина |
Помер | 14 грудня 1940[2][3] (68 років) Белград, Королівство Югославія[4] |
Похований | Любляна |
Відомий як | політик, письменник, богослов, католицький священник |
Громадянство | |
Alma mater | Ґрацький університет |
Політична партія | Словенська народна партія |
Релігія | католицька церква |
Антон Корошець (словен. Anton Korošec; 12 травня 1872, Бисеряне — 14 грудня 1940, Белград) — югославський політик, один з лідерів консервативної Словенської народної партії,[5] римо-католицький священник, оратор.
Народився в австро-угорському місті Бисеряне, що в ті часи належало Герцогству Штирія (нині — територія Словенії), початкову та середню освіту здобував у Птуї та Мариборі. Вивчав теологію, у 1895 був поставлений у священники. У 1905 отримав ступінь доктора теології після завершення навчання у Ґрацькому університеті.[6] Був другом та однодумцем Янеза Крека.
У 1907 був обраний до Імперської Ради Австро-Угорщини від Словенської народної партії;[5] у парламенті він як голова Югославського клубу зачитав Травневу декларацію, у якій було постановлено, що всі південні слов'яни мають бути об'єднані в одне автономне державне формування у складі Австро-Угорщини.[5][6] У 1914 був на чолі словенсько-хорватського парламентського клубу.[6] Після розпаду Австро-Угорщини Національна рада словенців, хорватів та сербів, у якій Корошець обіймав посаду президента, оголосила про створення Держави Словенців, Хорватів та Сербів 28—29 жовтня 1918.[5][6] 9 листопада Корошець та Нікола Пашич узгодили в рамках Женевської декларації, що Королівство Сербія визнає рівність прав усіх його складових, утворюючи разом з ними конфедерацію.[5] Однак вже від самого початку серби встановили жорсткий контроль, перетворивши Королівство Сербів, Хорватів та Словенців (згодом — Королівство Югославію) на унітарну державу.
У 1918-21 Корошець був віце-президентом у першому уряді Королівства Сербів, Хорватів та Словенців.[6][5] Як голова Словенської народної партії співпрацював з двома урядами правого спрямування. Не дивлячись на поразку у 1920, Словенській народній партії вдалося виграти вибори в Словенії у 1924, після чого Корошець був обраний віце-президентом уряду.[5] У 1924 та 1927 був також міністром внутрішніх справ. Корошець був проти ухвалення Відовданської конституції та проводив кампанію щодо ширшої автономії словенців у складі Королівства Сербів, Хорватів та Словенців до тих пір, поки Словенська народна партія не об'єдналася з сербськими радикалами, сформувавши централістський уряд та відкинувши таким чином цю ідею на другий план. Після замаху на Степана Радича у 1928, щоби забезпечити мирне співіснування етнічних груп король запропонував Корошецю очолити перший уряд Югославії без сербського прем'єр-міністра та обійняти посаду міністра внутрішніх справ,[5] однак вже згодом, після проголошення Диктатури 6 січня, звільнив його з посади. У 1929 Корошець був міністром в уряді Петара Живковича.[5] Він намагався розв'язати кризу в державі демократичними методами, однак уряд був розпущений у 1930 під тиском Словенії.
Будучи в опозиції, Корошець уклав Словенську декларацію, що проголошувала створення нового міжнаціонального союзу словенців, хорватів та сербів. Ця пропозиція видалася привабливою для словенців, які проживали у Словенському Примор'ї та Каринтії, що межували з існуючою державою. У 1933 Корошець був висланий на острів Хвар.[5][7] У 1935 Словенська народна партія бойкотувала парламентські вибори. Тим не менш, у цьому ж році Корошець був назначений міністром внутрішніх справ в уряді Мілана Стоядиновича. На цій посаді Корошець пробув до 1938.[5][6] У 1939 очолював уряд. Корошець сприяв укладенню договору між Драгішею Цветковичем і Владко Мачеком та обіймав посаду міністра освіти в їхньому уряді.[5] В уряді Стоядиновича Корошець виступав за тісну співпрацю з нацистською Німеччиною. У якості міністра освіти в уряді Цветковича—Мачека у жовтні 1940 ввів два антисемітські закони. Перший обмежував участь євреїв в оптовій торгівлі їжею, тоді як другий обмежував чисельність студентів-євреїв у старших школах та університетах. Інші міністри висловлювалися проти цих законів, однак Корошець наполягав на тому, що провал їхнього введення може загострити відносини з Німеччиною, внаслідок чого закони були таки ухвалені.
До кінця свого життя Корошець відкрито висловлювався проти масонів, комунізму та юдаїзму. Будучи міністром внутрішніх справ в уряді Югославії, Корошець заявляв, що «всі євреї, комуністи й масони є зрадниками, конспіраторами та ворогами держави».[8] Був організатором антикомуністичного угруповання Чатовий у бурі (словен. Straža v viharju).
Антон Корошець помер у Белграді 14 грудня 1940 у віці 68 років.
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б Encyclopædia Britannica
- ↑ а б Brozović D., Ladan T. Hrvatska enciklopedija — LZMK, 1999. — 9272 с.
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #119081032 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н Korošec, Anton. Hrvatska enciklopedija. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Архів оригіналу за 19 березня 2022. Процитовано 9 січня 2017.
- ↑ а б в г д е Leopoldina Plut-Pregelj, Carole Rogel (2010). The A to Z of Slovenia. The Scarecrow Press, London – Toronto – Plymouth. с. 241–242, Korošec, Anton (1872–1940). ISBN 978-0-8108-7216-5. Архів оригіналу за 10 січня 2017. Процитовано 10 січня 2017.
- ↑ Christian Axboe Nielsen (2014). Making Yugoslavs: Identity in King Alexandar’s Yugoslavia. University of Toronto Press, Toronto - Buffalo - London. с. 219–220. ISBN 978-1-4426-4780-0. Архів оригіналу за 10 січня 2017. Процитовано 10 січня 2017.
- ↑ Gregor Tomc, Doroteja Lešnik (1995). Rdeče in črno. Slovensko partizanstvo in domobranstvo. Ljubljana. с. 38—39.
- Feliks J. Bister, Anton Korošec, državnozborski poslanec na Dunaju : življenje in delo : 1872—1918, Ljubljana, 1992.
- Časopis za zgodovino in narodopisje 77, št. 2-3 (2006) (номери повністю присвячені Антону Корошецю).
- Prispevki za novejšo zgodovino 31, št. 1 (1991) (містять лекції з симпозіуму, присвяченого Антону Корошецю).
|
- Народились 12 травня
- Народились 1872
- Уродженці Австро-Угорщини
- Померли 14 грудня
- Померли 1940
- Померли в Белграді
- Поховані в Любляні
- Випускники Грацького університету
- Прем'єр-міністри Югославії
- Посли Австрійського парламенту 10-го скликання (1901-1907)
- Посли Австрійського парламенту 11-го скликання (1907-1911)
- Посли Австрійського парламенту 12-го скликання (1911-1918)